# Заголовок книги

Текст аннотации

# Заголовок

ЯРОСЛАВ МУДРИЙ


Після ката Святополка,


Що замучив трьох братів,


Брат четвертий на престолі,


Ярослав розумний, сів.


Святополком окаянним


Все зруйноване було.


Бідувало бідне місто,


Бідувало і село.


І усю свою увагу


Ярослав звернув на лад.


І небавом Україна


Зацвіла, як пишний сад.


І небавом знову люди


Багатіти почали,


І Дніпром човни чужинців


Знову в Київ поплили.


Греки, німці, італійці,


Чехи, угри — всі ішли,


Купували, продавали


І у Києві жили.


Так живий, шумливий Київ


Царгородом другим став.


Як про друга, як про сина


Дбав про його Ярослав.


Оточив його валами,


Ровом, мурами обвів.


Укріпив його, оздобив


І препишний двір завів.


До палат ішли невпинно


Чужоземні посланці,


Князь сидів на пишнім троні


З грізним берлом у руці.


І, допущені до князя,


Низько кланялись посли,


І до ніг дари складали,


Що з чужини принесли.


В час бенкету на бандурах,


Гуслях, різних сопілках


Грали весело музики;


Вина пінились в чарках.


Співаки пісні співали,


Скоморохи, штукарі,


Розважаючи чужинців,


Метушились у дворі.


Після ситого обіду


Всі виходили з палат


Подивитись на верблюдів,


На муштрованих звірят.


І в Європі честю мали


Королі, князі, царі


Поріднитись з Ярославом,


Побувати у дворі.


Але мудрість Ярослава


Вся була в його ділах,


У державнім будівництві,


Владі, устрою, в судах.


Щоб не нищити народу


І народного майна,


Не хотів він воювати,


Не тягла його війна.


Він прогнав лише поляків


І, щоб ворог тихшим став,


Він твердиню понад Сяном —


Ярославль свій збудував.


Та ходив на печенігів


І черкесів під Кавказ,


Що на нашу Україну


Нападали раз у раз.


Та з Редедею касозьким


Ярославів брат Мстислав


Бивсь хоробро в поєдинку


І Редедю подолав.


Наш співець Боян великий,


Найславніший із співців,


Сплів йому вінок безсмертний


Із пісень безсмертних слів.


………………………………


Пролетіли дні короткі...


Перед смертю Ярослав


Всіх своїх синів покликав


І з любов’ю проказав:


«Вас я, діти, покидаю,


Йду я в ліпшу сторону,


Але, діти, пам’ятайте


Мою заповідь одну:


Не сваріться, жийте в згоді:


Тільки мир збере усе,


А незгода, наче вітер,


Все по полю рознесе.


Як не будете всі разом


Йти до спільної мети,


Ви, державу зруйнувавши,


Подастеся у світи.


Ви розгубите ту землю,


Що придбали вам батьки,


І тинятиметесь всюди,


Як вигнанці й жебраки».


Та недовго пам’ятали


Діти мудрий заповіт,


А нащадки Ярослава


Осміяли на весь світ...